[Automatisk tekstet av Autotekst med NB Whisper. Kan inneholde feil.] Jeg heter Håvard Haugen, og jeg kommer fra avdelingen på biomateriale på Odontologisk fakultet.
Så jeg lager den presentasjonen her sammen med min kollega Libert.
Og det vi forsker på, det er reservedeler for kroppen.
Dere som sitter på første rar, så greide kanskje å se at jeg har et fryktelig langt arr langs armen.
Det var da jeg klatra på taket og falt ned og fikk stigen over meg.
Og da fikk jeg 25 titanskruer og fire plater inn i hånda mi her.
Sånn.
Og da er det et veldig viktig verktøy for legene for å se hvor godt de skruene og platene sitter der, det er å bruke røntgen.
Og det er en ting som vi forsker veldig mye med.
Problemet er når du tar et vanlig røntgenbilde.
Når jeg tar bare den veien der, vil jeg ikke se hvordan skruene sitter på alle retningene.
Tar jeg bare røntgenbildet fra den sida her, så får jeg heller ikke et fullt bilde.
Så når jeg tar røntgenbilde, så er det veldig viktig for oss for å vite hvordan materialet sitter godt i beinet, at jeg greier å gjøre det i 3D.
Og det er en av tingene som vi jobber mye med.
Ser dere det?
Det er ikke hånda mi, men det er et tannimplantat som sitter i et dyr.
Og det jeg lurer på, da, er hvor godt sitter den titanskruen inn i beinet?
Og har jeg greid å fått bein direkte på titanskruen?
Og det kan vi greie å finne ut av med de maskinene som vi har.
Da kan jeg analysere hvor bein det er, hvor skruen er, og hvor mye bein jeg greier å få på skruen.
Så kan jeg analysere området her.
Der har jeg litt bein som mangler.
Men i det meste parten så har jeg da god kontakt.
Så der er det en skrue som er godt integrert i beinet.
Og det er da ting som er ekstremt viktig for oss å se.
Men dette er ikke destruktivt, så jeg trenger ikke å kutte opp såret mitt for å se inn.
Jeg kan da bare se på utsida på godt de skruene og platene jeg sitter inni hånda.
Men det er ikke bare det som er viktig for hånda mi.
For at hånda mi skal fungere, er det ikke noe at bare beinet mitt er stabilt, men det er også viktig å vite om senene og musklene og allting rundt.
Jeg har tatt et eksempel, det er også igjen fra et dyr.
Vi har utvikla teknikker der vi kan se både bein, hud og muskler samtidig.
Her ser du en forlapp på en mus.
Da kan vi greie å se både hud og hår sammen med beinet.
For dette må da vekselvirke.
Da kan vi få 3D-modeller ut fra det.
Nå har vi fått til så avanserte metoder at vi greier til og med å se celler og kollagenstrukturer inni her, så vi kan gå enda mer spesifikt inn i systemet.
Og så bare litt, da, for jeg fikk beskjed om å gjøre en liten introduksjon først hva det egentlig er vi holder på med.
Hvordan greier vi å få laga sånne typer bilder?
Skal jeg ha en peker ... Ja, jeg kan kanskje bare vise det.
Du har ei røntgenkilde, som du ser i bunnen der.
Og så har du ei prøve som står på midten, og så har du en detektor.
Og så går da prøvene rundt.
Når dere sitter på klinikk, da er det ikke hånda mi som går rundt når jeg tar en CBCT, men da er det detektoren og røntgenkilda som går rundt.
Det kaller vi for cone beam CT.
Det er som en kone som går rundt.
Med maskinen vi har, er det prøver som roterer seg, og så står røntgenkilden og detektoren fast.
Det som skildrer det, er konjakket jeg kan se.
Hvis jeg går på klinikken og skal se på hånda mi, så greier jeg ikke å se i oppløsninga som jeg gjør på ...
De er de beste, kanskje 50 mikrometer.
Mens vi kan pushe ned i nanonivået.
Da kan vi få veldig mye bedre detaljer.
Da kan vi fortelle veldig mye mer om ... Ikke bare at beinet mitt sitter godt, men jeg kan fortelle om beinet mitt er sunt eller ikke sunt.
Hvor vekstbeinet, hvilken retning beinet går, får veldig mye mer definisjon av strukturen.
Det at den teknikken her er ikke destruktiv, gjør at vi kan bruke den til veldig mange andre ting.
Vi trenger ikke å ødelegge objektet for å analysere.
Så vi gjør mye forskning.
Jeg gjør mye industriforskning, og vi ser alt ifra mat som blir brukt i lakseoppdretten, til tabletter som er produsert i farmatologien.
Vi ser på rotfyllinga som blir gjort i klinikken, hvor godt de har gjort.
Vi ser på geologiske materialer på insekter, f.eks.
Vi ser på meteoritter.
Vi kan se på et prosjekt vi gjorde med biologi på fiske, der vi så på kvalifisering av fisk der det var et område med mye fugl kontra et område uten fugl.
Hvor mye energi fiskerne brukte på å utvikle forsvarsmekanismer på evolusjon.
Så vi bruker det på veldig mange forskjellige ting.
På universitetet har vi to veldig flotte instrumenter.
Både en mikro og en nanosete.
Og så har de også en ganske god maskin på Naturhistorisk museum.
Vi bruker det både i forskning og undervisning.
Og så bruker vi det her til å gjøre veldig analyserte målinger.
Men hva er da utfordringene med det her systemet vårt?
Jo, det er en del utfordringer.
Hvis vi ser på arbeidsflyten i hvordan prøvene blir gjort, og så blir prøvene satt i midten på denne sample-stegen som roterer.
Så starter vi røntgenkilden, og så skyter den gjennom, og så blir bildet tatt opp på andre sida.
Og dette produserer enda mange data.
Så hver gang jeg går rundt, tar jeg et nytt bilde.
Skal jeg ha veldig høye oppløsninger, så genererer det veldig svære datamengder.
Og så har jeg et annet problem.
Hvis det her er det kortet som går rundt ... Så vil det som er i midten, få mer røntgenstråler enn det som går på utsida.
Sånn at her får jeg veldig høy røntgenstråle, mens på utsida er den mindre.
Sånn at alle planene som er horisontale, må jeg omgjøre og kalkulere ut for den ekstra røntgenen som kommer helt i midten.
Det kan være for rekonstruering.
Og det krever veldig mye datakraft.
Hvis de har store datasett ... Når de gjør rekonstruering, kreves det veldig mye datakraft for å gjøre en sånn type rekonstruering.
Og det kan ta lang tid.
Det er både mye CPU, men også mye GPU.
Og så, når jeg er ferdig, har jeg fått laga stacks som går vertikalt.
Jeg har et svære datasett, og nå skal jeg begynne å analysere dataene mine.
Hvis jeg har svære datasett, trenger jeg også kraftige datamaskiner for å kunne analysere de store datafilene.
Og det kan ta lang tid.
Så én ting er bare å sette opp og få skanna igjen, og passe på at prøvene står støtt nok.
Hvis jeg skal gå ned i ekstremt høy oppløselighet, skal det veldig lite bevegelse til for at prøvene mine blir dårlige.
Det tar mye tid å sette opp alt og gjøre hele skanninga.
Det tar lang tid å gjøre rekonstrueringa, og så skal du gjøre analysen.
Så har vi et annet problem, at mange av programvarene vi bruker til analyse, er fryktdyr.
Det kan koste opptil 100 000 i året.
Hvis vi har forskere som kommer inn og skal bruke dette i to-tre uker ...
Så kan vi ikke forlange at de skal betale så høye kostnader for akkurat den bruken.
Så det er liksom litt av hodebryet blant oss, at vi har svære data, mye datakraftig rekonstruering, svære filer som vi rekonstruerer, og vi skal analysere dataene i ettertid og kan bruke fryktelig lang tid på analysering.
Pluss at vi har veldig dyre programvarer som vi må bruke, og som er linka til én datamaskin.
Og så har vi brukere fra hele verden som kommer.
Har kanskje bare råd til å bo i Oslo i to uker, har med seg masse prøver og vil skanne alt mulig.
Og så må de dra, og så rekker de ikke å analysere prøvene sine.
Og så rekker de heller ikke å få tilgang til de programbanene som vi har.
Så har vi plutselig masse data liggende som vi ikke får brukt ut av.
Så hva skal vi gjøre da?
Og det her, da ... Kom det opp til?
Utviklinga av dette prosjektet som vi har hatt gående med UCID.
Vi ønsker å prøve å lage en tilgang til disse datamaskinene.
Sånn at vi unngår at vi har en svær datamaskin som står ved siden av en maskin.
Og at du kan få tilgang til den fysisk, men at vi kan få tilgang til den virtuelt.
Uansett hva du er i verden, så kan du få tilgang til dataene.
Og at du kan gjøre analysene.
Skanne er umulig å gjøre.
Du kan bare komme til oss, gjøre skannen, og dra tilbake.
Så gjør du alt av rekonstruering og analyse en eller annen plass.
Og uten at du trenger en kraftig datamaskin som står linka til én fysisk plass.
Sånn som her.
Så dette er da fødselen av det vi kaller VDI for 3D-visualisering.
Tilfeldigvis er naboen min Magnus, som jobba her før.
Jeg fortalte ham om problematikken, og han sa at vi har ting som man kan løse med det her.
Da satte vi ned en arbeidsgruppe.
Jeg har glemt å ta med Andreas Botten, men det var Magnus og Kristina og Gard.
Så fikk vi med Espen fra kulturhistorisk, og Luca Evragello og Libert.
Så begynte vi å jobbe med det prosjektet, og fikk til slutt penger gjennom NORDE-midlene, med prosjektet som heter DIRE, slik at vi kunne bruke det.
Og uten den fantastiske støtten fra USIT, så hadde vi aldri greid å få til det her.
Nå skal vi prøve å fortelle litt hva vi har greid å få til i samarbeid med USIT.
Dette hadde aldri vært mulig hvis det ikke var hatt en sentralisert form for USIT.
Hvis du bare kunne jobbe med lokale IT, så hadde det ikke vært nok kompetanse.
Når jeg snakker med mine kollegaer ute i Europa, så er det ingen andre som har en sånn type organisasjon som USIT.
Så det er umulig å få satt i gang uten virkelig spesialkompetanse.
VDI ligner litt på det vi har hørt tidligere, det betyr Virtual Desktop Interface.
Det betyr egentlig bare at du kan ha en tilgang der og enten bruke VMWare Client eller via NHTML, og så kan man da logge på persistente eller ikke-persistente maskiner.
Fordelen er at du kan sitte hvor som helst i verden, og så kan du få tilgang til datamaskiner med mye regnekraft.
Vi har mye lagringsplass.
Vi har mye kapasitet på CPU og GPU.
Og så har vi putta alt av det spesialiserte programvarene på disse maskinene.
Mye av den jobben var å greie å komme gjennom og få lisensene til å fungere på de maskinene.
Det var veldig mye jobb, og da fikk vi ekstremt mye hjelp for å få det til.
Alt som er ønska av programvare, har vi greid å få over på dette systemet.
Den store fordelen med DVDI-systemet, som vi har greid å bygge sammen med Usit, er at det er en fullt interaktiv tjeneste.
Det er skalerbart.
Hvis vi får flere brukere eller flere, så kan vi øke antall maskiner, øke CPU, ØT, GPU og lagring.
Det kan kobles opp mot HPC, det har vi ikke gjort ennå, men det er ting vi ønsker å jobbe med.
Og vi kan lagre data, og ikke minst det som kanskje er det aller viktigste, at vi har tilgang til lisensiert programvare.
At vi betaler en kjempedyr lisens, kanskje vi bare bruker den 20 % av tida.
Nå kan vi da bruke den lisensen 100 %, og vi kan dele den med alle forskere rundt omkring i Europa.
Forskergrupper som ikke har gode råd og trenger den programvaren bare i to uker, så får de tilgang til den.
De vil aldri ha hatt tilgang til sånne typer programvarer tidligere.
Så det er en veldig stor fordel.
Måten vi har satt det opp sånn strukturmessig, er at vi har forskjellige typer maskiner til forskjellige typer bruk.
Vi har satt opp noen maskiner som er til brukere som bruker det veldig mye, og som har egne maskiner som bruker det.
Så har vi en del maskiner som går direkte i laboratoriet vårt.
Var veldig nyttig å ha under covid, når vi ikke fikk lov til å være alle sammen på laben.
Da kunne folk sitte hjemme og gjøre ...
Vi har brukt andre typer ting i VDI enn akkurat mikro- og nanosete.
Og så har vi en del andre maskiner som er brukt på mer flyktige folk, som kommer på veldig kort periode og jobber, og så går videre.
Dere ser at jeg har lagt opp noe som heter Excite Network.
Vi har ikke fått klart hva det er for noe.
Men Excite Network er et stort EU-prosjekt.
Som her er et bilde av Meyard og Magnus og Lukas og Libert.
Som vi fikk gjennom for tre år siden.
Og Excite er et stort forskningsnettverk.
De har samla sammen alt innenfor Europa.
Og gir gratis tilgang på de avanserte instrumentene som vi jobber med.
I første runde fikk vi 65 mill.
fra EU, så fikk vi nå i april 140 mill.
kr.
Dette skal gi fri tilgang til det beste innen sånn røntgentomografi.
Det som var interessant i forhold til dette EU-nettverket, at de var ikke så interessert i våre maskiner, fordi det fintes veldig mye bedre maskiner ute i Europa.
Det de var mest interessert i, det var VDI-løsninger.
Så i første runde så fikk vi litt penger til VDI, for jeg trodde ikke helt at det her var mulig å få til.
Men nå ser de at vi har fått til alt som vi har sagt det i første prosjekt.
Så nå har vi fått en mye større slump til å bruke, slik at alle i dette nettverket her nå skal da bruke VDI-løsningene på databehandling i etterkant.
VDI spiller en nøkkelrolle.
Ujo er en attraktiv partner i EU-prosjekt, fordi vi greier å få til et unikt samarbeid med utstyrt.
Hadde vi ikke fått det til, hadde vi ikke vært så attraktive der ute.
Der hadde det aldri gått hvis jeg bare hadde jobba med en lokal IT.
Sånne verdiløsninger til andre universiteter i nettverket, for det er ingen andre som greier å bygge det ut uten støtte herfra.
Jeg viste dere bare litt av brukergruppene som vi har.
Vi har alt fra forskning og industri.
Vi får ha det rundt omkring i hele verden, for det spiller ingen rolle hva du sitter med, og det spiller heller ingen rolle hva slags bakgrunn du har.
Så vi har massevis overalt med mange forskjellige bakgrunner.
Og det gjør oss da veldig fleksible og skaper mye fellespublikasjoner og enda mer forskningssamarbeid.
Tilbakemeldinger fra de som har testa ut systemene ... Vi begynte med et tipsystem.
For å vise litt til dere som er interessert i datakraft, da hadde vi et system med ...
Med fire kjerner og 24 rammer.
Det viste seg ganske fort var altfor sakte.
Så fikk vi en oppgradering til litt mer rammer, og bytta ut GPU-systemet.
Men likevel, systemet her viste også en del legging når vi hadde de svære datafilene.
Så gjorde vi da en siste oppdatering nå i februar i år.
Vi har gått opp til betydelig GPU, og nå fungerer dette veldig fint.
Det bare viser de skalerbare mulighetene, at man kan komme tilbake og endre.
Vi får ekstremt gode tilbakemeldinger fra brukerne på dette systemet.
Det vil da ha fordelen med oss, med VDI på Ujo, at vi er mye mer synlige der ute.
Vi blir plutselig attraktive som EU-partnere.
Kompetitive i utlandet, for det er vanskelig å prøve å ha de siste og beste maskinene hele tida, for det koster så innmari mye penger å være alltid i forskningsfronten på alt av mikrosete og den andre seten.
Men med den typen teknologi blir vi helt unike, og da blir vi en veldig attraktiv samarbeidspartner.
Vi ser også at vi får mye mer effektivt samarbeid med andre universiteter, og sparer masse penger på å dele infrastruktur og dele ekspertise.
En annen ting som EU likte veldig godt med VDI, det er å se på sustainability goals.
Vi har et krav nå på at vi skal jobbe mer bærekraftig, og VDI er et veldig bærekraftig, sunt ...
Fordi at ... ikke bare at du reduserer antall reiser og hvor lenge forskjellige gjester må bo hos oss, men vi kan da tilby tilgang remotely, og vi kan også redusere antall bruk av hardware.
For nå trenger ikke alle å ha sin egen svære PC stående ved siden av en datamaskin som kanskje bare har brukt 10 % av tida.
Vi har ett system som er kontinuerlig i bruk.
Det blir også mye mer effektivt i forhold til bruk av elektrisitet, og utbytting av komponenter.
Det var ting som EU også likte veldig godt da vi skrev det inn i siste søknad.
Utfordringa har vi fortsatt igjen.
Det kreves at vi har en veldig god, stabil stab til å lære opp folk og gi dem tilgang.
Jeg er heldig som er Libert, som tar all den jobben.
Det er ikke en automatisk prosess med å gi folk tilgang.
Nå trenger folk å være for gjestekontoer fra UiO.
Og så er det en del opplæring i systemet og bruk av hvordan det skal gjøres.
Og de persistente maskinene, så ikke alle husker å logge ut alltid heller.
Så da trenger man noen å følge opp at nå er tida di brukt opp, og nå må du kastes ut, og nå må andre loses inn.
Så du trenger en person fysisk til å passe på deg.
Det krever en del tid og kapasitet for å gjøre det.
Men vi er superfornøyde med systemet og ekstremt fornøyd med samarbeidet med Usit og det vi har fått til.
Så vi ser veldig fram til å virkelig få full kraft, for nå har vi virkelig fått bygd opp det systemet her.
Vi kan bruke det til fulle potensial, og det kommer til å bli et veldig viktig verktøy i vår forskning framover.
Så vil jeg bare takke alle som har vært med i prosjektet, og spesielt Vegard og Mona Lena, som er veldig aktive inni oss og fortsatt hjelper.
Vi er fortsatt avhengig av å ha god kontakt og gode relasjoner til USIT og ha personer her som er kompetente og kan hjelpe oss med ting som hakker eller som ikke fungerer.
Så hvis det er noe problem eller ønsker eller spørsmål, så har jeg lagt inn bare adressen til meg og Libert.
Så hvis dere ikke kommer på spørsmål akkurat her nå, så kan dere sende oss spørsmål seinere.
Så kan vi hjelpe dere til med hvordan man kan sette opp VDI.
For jeg er helt sikker på at det her kan brukes til veldig mange andre ting på UiO enn akkurat bare mikronormer.
Takk skal du ha.
Vegard og Mona Lene, er dere her?
I forhold til pausen er Vegard òg the man til å snakke med hvis en er interessert i mer tekniske detaljer, for vi har vært tett oppi dette oppsettet.
Det er mye internasjonal oppmerksomhet, og dette har gått litt i parallell med oppbyggingen av Veduklavd.
Når vi skal eskalere dette opp og se på andre bruksmuligheter, ville vi utkjørt dette opp i ...
Ja, antakelig.
Men det er en del av vårt erfaringsgrunnlag.
Dette med at vi ikke skal ha servere som står og eidler, er veldig viktig for oss framover.
For dette er knappe ressurser om dagen.
Hva skjedde først?
Den han-hånd-skaden, eller at du begynte å forske på sånne ting som det?
Studentene mine sier at jeg gjorde det kun for å få oppdatere PowerPointen min, fordi jeg hadde en skade i foten for åtte år siden på Snorreiser.
Som viste akkurat det samme, så jeg har 25 skruer i ankeren.
Ti år etterpå fikk jeg 27 i andre.
Så forskninga kom først.
Ja, OK.
Så det var bare flaks, egentlig.
Det var for å oppdatere powerpointen min om titanen.
Men du snakka om at det kommer folk tilreisende for å skanne ting.
På både naturhistorisk og podontologisk.
Og det var folk sendt ... Da har de med seg masse prøver, for da har de lita tid.
Så da ønsker de å få skanne mest mulig prøver på kortest mulig tid, fordi ...
De har ikke råd til å bo så lenge i Oslo.
Det skjønner jeg godt.
For eksempel ... Det kan være alt mulig.
Det kan være en titanskrue, det kan være et pollen, det kan være en fisk, eller det kan være alt mulig.
Men de ønsker å skanne så mange prøver som mulig, og da har de ikke tid til å sette seg ned og analysere dataene.
De får det inn i disse verdiene, og der kan jeg laste inn data.
Ser det f.eks.
ut sånn som alle de fete animasjonene dine?
Ser det faktisk sånn ut?
Det var ekte!
Det var ekte, ja.
Ja ja ja ... Heller så sender de prøvene til oss.
Og så gir vi bare tilgang, for det er ikke alltid ... Når du begynner å se på dataene, så vet du ikke alltid hva du skal analysere først.
Du må først skape et bilde, og etter hvert som du begynner å jobbe, så finner du mer og mer ut hvordan du skal gjøre, hva du skal bruke, hva du skal trekke ut av.
De kan sitte i Granada eller i Brasil eller Umeå og gjøre analysen.
Grave inn i denne stoffen så man kan sitte og se på veldig visuelt, ja.
Fett, fett.
Veldig bra.
Var det noen flere spørsmål til Håvard her nå?
Der var det noe der oppe, ja.
Vi kan begynne her.
Nei, det er egentlig ikke et spørsmål, men det er litt mer til oss.
For jeg forsto det sånn at dette var helt tilfeldig at du kom fordi du har en nabo som heter Magnus.
Og da er det jo noe med at vi ikke klarer å reklamere for hva det er vi holder på med, og det er jo en sånn gjenganger hos oss da.
At vi er ganske gode på det vi holder på med, men vi klarer ikke å reklamere for oss eller få det ut.
Sant, Sagfinn?
Ja da, men nå var jo dette innovasjon, så dette fantes jo ikke før noen smarte ord å snakke sammen om.
Derfor prøver vi å snakke om det her så ofte som vi kan, når vi er ute, uansett hva vi er innen verden, så tar vi alt med og forklarer det her også, for å prøve mulighetene også.
Det er alltid sånn i forskning at det er masse tilfeldigheter som spiller inn til at du kan gjøre et kvantesprang framover.
Det andre er noe jeg fikk høre en gang, at implantene man stapper inn i kroppen, av og til slites ut og må byttes ut.
Når man gjør det, så tar man ut hele greiene og stapper dem inn på nytt.
Så er det begrenset hvor mange ganger man kan gjøre det før beinet ikke lenger håndterer det.
Fins det noen implanter der man bare kan skru ut slitedelen og skru den fast på festedelen?
For det er ikke noen vits i å bytte hele greiene hvis det er kun slitedelen som er ødelagt.
Det som skjer med implantat, hvis det her er implantater som du setter ned, så har du tilgang til munnhullene, og der er det mye bakterier.
Så etter ti års tid så vil det komme en del bakterier som fester seg på implantatet.
Hvis du ikke har nøye nok med renhold.
Så én av ti eller én av to av ti implantater feiler etter ti år.
Det er fordi man ikke greide å rengjøre godt nok.
Så begynner du å få bakterier som fester seg på overflaten, så begynner du å spise på beinet.
Så begynner de å spise nedover.
Til slutt er det så mye da at hele implantatet blir helt løs.
Og da får du ikke direkte kontakt med implantatet, og da detter du uti.
Det er ikke en del som sliter med det da bakteriene spiser opp beinet rundt.
Hvis du ikke er nøye nok med hygiene.
Men det er jo ting som vi driver og forsker på, som vi bruker veldig mye av akkurat den teknologien her.
Hvordan kan vi stoppe, hvordan kan vi rense godt nok?
Hva skal vi rense med, skal vi bruke kjemisk, skal vi bruke mekanisk?
Det er en aktuell problemstilling.
Men implantater varer ikke evig.
Jeg følger nøye med dem, så det kan feste seg bakterier på dem også.
Men det er mindre sjanse når det lukker her inne, enn det som står i munnen.
For der er det lettere tilgjengelig.
Akkurat med båndsbredde tror jeg kanskje Vegar er bedre og svarer på det spørsmålet akkurat hva som kreves.
Akkurat der.
Men du krever vel ganske gode internettforbindelser ... Du svarer egentlig Vegard på det.
Den er ganske tilpasningsdyktig sånn sett.
Cambridge University, som skulle ha utrolig mye penger, de har ikke tilgang på hverken HPC eller datamaskiner med lite grann kraftig datakraft.
Så de bruker også systemet her for å kjøre en del AI-algoritmer.
Vi skal prøve å skille ut forskjellige ting, hva som er bein og implantater.
Det er lett å gjøre når du har forskjellige røntgenkontraster.
Hvis du skal se på stein, så vil de ha forskjellige røntgenkontraster.
Vi bruker AI til å kjenne igjen forskjellige mønster.
Da sitter Cambridge og har ekspertise på sånn type segmentering.
Og de har ikke nok datakraft, og de må betale penger for å få datakraft.
Så de bruker da VDI-en, sånn at vi ikke bruker den til IAI-modeller.
Må de betale for datakraft?
Ja.
Eller så sitter de med sine MEC-er og skal holde på med AI og prøve om det skal være nok.
Så vi er utrolig heldige, det vi har tilgang med her på undersetet.
Og det er et potensial som vi må prøve å selge ut der også.
Med Fox og EduCloud og sånt ... Det er en virkelig ting som man kan bruke i EU-søknader og NRF-søknader.
Og det er unikt.
Ja, ja, ja.
Jeg tror vi tar den tapte tiden etter hvert, så det går bra.
Har du hatt noen tilbakemeldinger på forsinkelser?
Hvis noen jobber med VDI nå veldig langt vekk fra Norge, hvordan har forsinkelsen vært i arbeidet?
Det har bare vært litt legging på de store dataprogrammene som har vært når vi ikke har gjort en oppdatering.
Men ellers er det eneste tilbakemelding at programmene har bare stått der ei, at det har tatt litt lang tid med prosesseringa.
Men etter en siste oppdatering, så har ikke vi hatt noen oppdateringer ... Problemer med det etter oppdatering, sant?
Vi har ikke fått noen tilbakemelding om at programmer står og henger veldig lenge etter den siste oppdateringa?
Nei, det er overhodet ikke noe problem.
Så det er mer at de store dataprogrammene bruker lang tid på prosessering.
Da fryser det, da får du ikke brukt musa fordi at ...
Du bruker så mye av GPU-en og CPU-en.
Jeg merka jeg var ferdig med de skruene og tennene og titangreiene.
Ikke klatt på taket og ikke kjør snorreiser med barna.
Det var foten?
Men, men.
Det blir bedre og bedre implantater i fremtiden, basert på den forskningen som gjøres.
Vi tar en pause nå, og den blir fram til kvart på elleve.
Da tar vi en applaus for Håvard.